NETFLIX UVÁDÍ
Naoufele?
- Tati? - Ano, Naoufele?
Jak se chytá moucha?
Musíš jít ze strany.
Děláš si legraci, viď?
Myslím to vážně.
Moucha je rychlejší než ty. Můžeš se soustředit,
ale než ji chytneš, uletí ti.
Udělej něco, co nečeká.
Chytni ji tam, kam poletí.
Nejlepší je počkat, až si začne třít nožičky.
A pak k ní jdeš ze strany.
To nemůže fungovat. Mouchy všechno vidí.
To je pravda.
Ale neví, že přijdeš ze strany.
Zkus to znovu.
Nefunguje to.
Neřekl jsem, že to je lehké.
V životě občas i prohráváš.
Naoufele!
- Mami? - To zápěstí.
Copak?
Ty víš, že rád hraju na piáno
a chtěl bych koncertovat jako ty s cellem.
- Cestovat-- - Tvůj syn se ti snaží říct,
- že chce být kosmonautem. - Nechci být kosmonautem!
Kosmonaut, astronaut... Pletu si je.
Chci být pianistou a astronautem.
To mám radost.
Jo, chci dělat oboje.
Zlatíčko...
PŘENOSNÝ KAZEŤÁK
DĚTI NA PALUBĚ
Naoufele!
Dva, tři, čtyři, pět...
To je tento týden pošesté. Jak to děláš?
Pošesté pozdě a to je teprve středa.
To je šest pizz zdarma.
Dvě pizzy denně.
Mrzí mě to.
Mrzí? Sakra.
Kup si hodinky.
RYCHLÁ PIZZA
Nezapomněls na něco?
Pardon... Měls dát papír na dveře.
Počkej, co děláš?
Slez ze mě.
Jemu to nevadí.
JSEM SE SANDROU
Pojď, budeme pokračovat.
Počkej, nemůžeš mě takhle nechat.
Podívej na ten zadek...
Mám ti tam příště dát plakát? Debile.
Jste v pořádku?
Ano.
Sakra.
Haló!
Do prdele.
Ano?
Rychlá pizza.
Otevřete mi dveře?
Nezapomínáte na něco?
Když jdu pozdě, je slušnost se omluvit.
Omlouvám se, zdržel jsem se.
A taky je slušné pozdravit.
Pozdravil jsem. Vždycky říkám to samé--
Ne, řekl jste jen Rychlá pizza.
Tak co uděláme? Otevřete mi ty dveře?
Můžu dělat problémy...
a chtít třeba pizzu zdarma.
Když čekám přes 20 minut, neplatím.
Tak to máte napsáno na letáku, ne?
- Je to přes 20 minut? - Čtyřicet.
Tak co teď?
Nevím, paní Martinezová.
Slečno.
A není to mé jméno. To byl minulý nájemník...
Správce tam měl dát novou cedulku,
ale pro doručování je to lepší... To je jedno.
Otevřu vám, ale jsem naštvaná.
Výtahem do 35. patra a pak nalevo.
Díky, slečno.
Musíte počkat, až to přestane bzučet.
Jde to?
Nejde.
A opravdu jste počkal?
- Nesmíte tlačit dřív. - To jste říkala.
Dojdete si pro to?
Ještě to zkusíme?
Dobře.
Připraven?
To jsem už 20 minut. Můžeme.
Nepočítejte se spropitným.
Počkejte, vezmu si svetr.
Hned tam budu.
To nemusíte.
Proč?
Na cestě jsem měl s pizzou menší nehodu...
- Nepřežila to. - Něco vážného?
Vypadá to jako pizza... s pizzou,
kterou někdo předkousal.
Myslela jsem vás. Jste v pořádku?
Já?
Jo, jsem.
Díky za optání...
Najděte si novou práci... Tohle vám nejde.
Já vím. Šéf mi to říká pořád.
Tak ho poslechněte.
No jo...
Nejlepší bude objednat si novou. Řekněte jim, co se stalo...
Znají to.
Dobrou noc.
Jste tam ještě?
Sakra.
Blbej večer, co?
Třicáté páté patro?
I odsud mi je mdlo.
To jíte moji sýrovou pizzu?
Je dobrá?
Cibule navíc nebyl dobrý nápad.
To snad ne!
Co z té výšky vidíte?
Váš skútr. Vypadá dost ojetě.
Co vidíte, když se díváte před sebe?
Nic.
Jenom horizont.
- To musí být krása. - Co?
Cože? Neslyším vás.
Že to musí být krásné, být odstřižen od světa.
A nic nevidět...
Nic neslyšet...
Slyšíte ten déšť?
Déšť není slyšet...
Alespoň ne tady nahoře...
Ale slyším vítr.
Prohání se mezi budovami.
Mám pocit...
že se vznáším na kusu ledu uprostřed...
bouře, schovaná ve svém iglú.
A když se do toho vítr opravdu opře,
cítím, jak se budova hýbe.
Nevím...
Jako by...
Jako by byl celý svět opilý.
- Gabrielle? - Paní Lussacová!
Nevím, jak se mi to povedlo, ale...
- šla jsem ven... - Nemáte klíče?
Přesně tak, drahoušku.
Mohla byste mi prosím...
- Dveře nešly otevřít, ale zkusím to... - Děkuji.
Zítra se stavím s vašimi knížkami, slibuji.
Nezapomněla jsem.
To nespěchá.
Tak se netlačí až po bzučení.
Často půjčujete knihy?
V pracovní dny.
Pracuji v knihovně.
Měl byste jít, to nevydrží.
Co?
Přestalo pršet.
Dobře, půjdu.
Jinak tu budete celou noc.
To bych nechtěl.
Dobrou, pane kurýre.
Dobrou, slečno Martinezová.
Dobrý den, mohu mluvit s Gabrielle?
Aha, děkuji. Nashledanou.
Dobrý den, mohu mluvit s Gabrielle?
Asi jsem vytočil špatné číslo. Omlouvám se.
Pospěš si, chce se mi srát.
Obsazeno.
Co je s tím telefonem...
- Mohu mluvit s Gabrielle... - To snad ne. Vypadni.
To jsem já.
- Gabri... - No tak!
- Gabrielle? - Ano?
Tady...
Už vylezeš?
Edisone!
Hodný pejsek.
Jdeme.
Dobrý den...
Je tu Gabrielle?
Proč?
To je... osobní.
Určitě. Kdo se ptá?
To je...
Překvapení.
- Prosím Gabrielle... - To ne.
Zvládnu to sám.
Moc díky. Já...
Kde jsou záchody?
Gabrielle?
Výtahem do 35. patra a nalevo.
To jsem já, Naouf... Naoufel.
Jsem Naoufel, ten kurýr.
Dobrý večer, Rychlá pizza. Mluvili jsme...
Dobrý večer, Rychlá pizza. Mluvili jsme přes zvonek.
Netušil jsem, že tu pracujete. To je náhoda.
Právě odešla.
Ale s tou neonovou věcí na hlavě ji nemůžete minout.
KNIHOVNA GUYE DE MAUPASSANTA
Dobrý den.
Gigi!
Dobrý den, co potřebuješ?
HLEDÁME UČEDNÍKA
Jsem tu kvůli inzerátu.
Stále hledáte učedníka?
Jakému inzerátu?
To je staré.
Bohužel.
- Tady máš léky. - Už jedeš?
Musím pro skútr, garáž zavírá.
Promiňte.
Pardon...
Tak zítra, Gigi.
Zítra, zlato.
Vezměte mě!
- Vezměte mě, nebudete litovat-- - Pozor!
Je starý 10 let a od té doby jsem nikoho nenajal.
Co na zkoušku? O nic nepřijdete.
O čas.
Učedník stojí spoustu práce a času.
- Už jsem starý. - A já vám pomůžu.
- Jsem mladý, dynamický... - Pomůžeš?
S čím?
V dílně máte nepořádek.
Potřebujete pomoc. A já vám pomůžu.
Máš kvalifikace?
Ano, spoustu.
- Umím hodně věcí. - Myslím průpravu.
Zkušenosti. Pracoval jsi někdy se dřevem?
Příprava, řezání, broušení, hoblování... Zní to povědomě?
Rychle se učím.
Cos dělal předtím?
Ví o tom tvoji rodiče?
Rodiče zemřeli.
Zemřeli.
Proč tu chceš pracovat?
Nevím...
Nevíš.
Nevím...
Za tohle se omlouvám.
To nic, je to jen barva...
Máš zapalovač?
Nemáš...
Nemám moc práce, nudil by ses...
Na druhou stranu je pravda...
že tu je velký nepořádek.
Je to veliká dílna a já...
Jak se jmenuješ?
Naoufel.
V podkroví je pokoj.
Moji učni tam bydleli.
Není to nic moc, ale... aspoň něco.
Pondělí v 8 ráno.
Co to je?
Blbý krysy. Edisone, přines.
No tak, přines.
Přines! Přines! Přines!
Mám novou práci a bydlení...
Je to skvělá příležitost.
Asi to vezmu...
Vlastně jsem to vzal.
Takže... Díky za...
Že jsi mě přijal a... Díky za všechno.
Ahoj...
Ne, ty jsi sexy!
Nevím, v osm?
Nevím, co ty?
Vážně?
Řeknu ti to pak...
Všechno ti pak řeknu.
Říkám pak. Nic se...
Co myslíš?
Jsi jak malá, ani nevím...
Jo...
Jo.
Musím jít.
Uvidíme se v osm?
Jo...
Jasně. Čau.
Naoufele!
Pojď sem.
Hned jsem tam.
Pozor na futra.
Než začneš na něčem pracovat,
musíš znát všechno nářadí.
A vědět, jak ho použít.
Můžeme?
Zvednout. Jedna, dva, tři.
Máš nářadí, příslušenství a nástroje...
Kočka!
Pomocí nářadí přetváříme materiál.
Dáme to sem.
Tady.
Můj pracovní stůl...
je příslušenství. To nic nepřetváří.
Používám ho...
k upínání, dotahování, odkládání a tak...
Pak máš nástroje.
Kružítko, trojúhelník, pravítko...
Vše na měření a kreslení.
Nejdůležitější je nákres.
Pak se jen držíš čáry.
Zvládne to každý.
Dobrá práce začíná dobrým návrhem.
Co je návrh?
Co se tu děje?
Pomáhá mi.
S čím? Přestat pracovat?
Ani ho neznáš.
Je ztracenej.
A?
Haló?
Určitě chceš být truhlářem?
Jo...
prozřel jsem.
Zamiloval jsem se.
Do dřeva?
Co jsi dělal předtím?
Kurýra... pro sushi restauraci.
A ty...
Určitě nejsi sestřička.
Co děláš?
Pozor, tohle bude bolet.
Pracuju v knihovně.
Vážně? Super.
Můžu se stavit?
Půjčit si knihy?
Ano.
Rozumím.
Pracuji rukama, takže...
mě knihy nezajímají.
Práce rukama ti moc nejde.
Vrátíš mi mého hrdinu? Jdeme za klientem.
Tak.
Díky...
PLANETA SEVERNÍ PÓL
Chystáš se na severní pól?
Proč ne?
Nekonečný horizont, světlo... Je to nádhera.
Lední medvědi.
- Nemáš je ráda? - Všichni je milují.
Jsou roztomilí jako delfíni a koťátka.
Ptám se, protože...
Nic tam není.
Kdy tohle v životě uvidíš?
Nikdy se tam nedostaneme a...
nikdy to neuvidíme.
Jen v knize.
Zavři oči.
Dej si ruce na uši. Takhle.
A lehce zatlač.
Něžně, ze strany na stranu.
Takhle.
Zní to,
jako když chodíš ve sněhu.
Přines je před koncem měsíce.
Jinak si to s tebou vyřídí paní Hlídková.
Tak zase brzy?
Ano.
- Dobrý den. - Dobrý den.
DALEKÝ SEVER
Tady.
Omluva za zpoždění.
- Díky a to je... - Medvěd.
Klíčenka. Říkalas, že je všichni milují.
Je to ze zbytků dřeva.
Měli jsme schůzku?
Schůzku?
Ne, jen jsem přišel...
Moc lidí si je nepůjčuje...
Něco pro tebe mám.
Americkou knihu Svět podle Garpa,
je má oblíbená.
No, musím jít.
Já taky. Tvůj strýc na mě čeká v autě.
Co tu děláš?
Seznamuji se...
Nepředstavils mě. Se za mě stydíš?
To je Raouf a to je Gabrielle. Co chceš?
Nikdy toho není dost.
Rodina ho znervózňuje...
Díky za kávu, Gigi.
Slečno.
Měj se.
- Debile. - Taky jsem tě rád viděl.
Uvidíme se večer.
Pořádá párty.
Párty?
Řekla jsem, že přijdeme. Ale nemusíme.
Ne, to je dobrý nápad.
- Stavíš se pro mě? - Jasně.
To je má neteř, Naoufele.
To já ne, ona s tím přišla.
Pojď.
Doufám, že to za to stojí.
Tak co?
Co na to říkáš?
To je iglú.
Líbí se ti?
Tos udělal?
Věříš na osud?
Ne, vážně.
Že je vše dáno a my jen jdeme po cestě?
Jo.
A že nic nejde změnit?
Myslíme si, že jde, ale to je iluze.
Pokud neuděláme...
něco nečekaného a iracionálního.
Jen tak se dá zbavit toho prokletí navždy.
Jako co třeba?
Něco... Já nevím, cokoli.
Představ si, že jdeš...
Předstíráš, že sem,
ale pak se fintou...
odkloníš...
A najednou jsi na jeřábu.
Improvizace.
Něco, co bys neměla dělat, ale udělala jsi to
a dostalo tě to jinam...
A nelituješ toho.
Něco takového.
A pak?
Když obelstíš osud, co pak?
Pak?
Držíš se co nejdál.
Slepě utíkáš
a držíš si palce.
Co?
Promiň.
Co je?
Nemáš hlad?
Objednal jsem pizzu.
JSEM TADY
Bude studená.
Hned jsem tam.
Měls objednat suši.
Nemáš tam slevu?
Není to obyčejná pizza.
Cos objednal?
„Sýrová s cibulí navíc, paní Martinezová.“
- To je... - To jsem já.
Kurýr z Rychlé pizzy.
To sis objednala, ne?
„Vždycky dokončím svou práci.“
- To je z Hodný, zlý a... - Ošklivý. Já vím.
Fakt? Miluju ten film. Van Cleef je...
Co děláš?
Co to na mě hraješ?
Nic na tebe nehraju...
Co máš v plánu? Vyspat se se mnou v iglú?
Vůbec! Za koho mě máš?
Po našem rozhovoru jsem tě chtěl poznat.
Zjistil jsem, kde pracuješ a sledoval tě.
Jen jsem to trochu zkomplikoval. Nic víc.
Posloucháš mě?
Jo.
Co jsem měl dělat?
Říct ti, že jsem ten kurýr, co ani neotevřel dveře,
a pozvat tě na drink?
Vzal jsem tu práci, abych tě mohl vídat.
Uznej, že to bylo...
- galantní. - Můj strýc?
Myslel jsi na něj?
Kdy bys mu řekl, že ti na práci nezáleží?
- Záleží! Baví mě to. - Ty nevíš, že je nemocný?
- Je jen starý. - Jsi debil.
Co mu je? Je to vážné?
Jo.
Kde máš svou holku?
Není to má holka. Není nic...
Jdi do prdele. Nech mě být.
No tak.
Ahoj Corinne! Zrovna jsem o tobě mluvil...
Tady sedím já...
Tamhle máš stoličku. Vypal.
To je můj kelímek.
Odešel jsem na chvilku...
Tady jsem seděl já.
- To je tvoje? - Jo...
Tos měl říct.
Gigi?
Pojď sem.
A pak se na mě sladce a něžně podívala a řekla ano.
Roh deštníku vyměnit za roh ráje...
Můj knírek!
Co...
Ty furt nahráváš?
Minule jsi říkal, že po koncertě půjdeme na koktejl...
A nešli jsme. Tak to nahrávám.
Skončil moc pozdě a tys musel do školy.
Teď nemám školu. Prosím, slib mi to.
- Kdyby máma netrefila tóny... - Občas.
Kdyby jich netrefila víc,
nebylo by tolik přídavků.
- A to znamená... - Koukej na cestu.
Takže?
Dobře, slibuju.
Co slibuješ?
Budeme-li tam včas...
půjdeme na koktejl.
Naoufele.
Naoufele!
- Co? - Nenakláněj se z okna.
Nedávej ruce ven.
Pozor!
Pojď sem.
Naoufele?
Vrátil jsem se z nemocnice. Vím, že tu jsi.
Vyplnil jsem papíry o nehodě. Jen je podepiš.
No tak, otevři.
Dobře...
Jak chceš...
Pojď sem.
Takže?
Dobře, slibuju.
Co slibuješ?
Budeme-li tam včas...
půjdeme na koktejl...